Хуан Калсадия
Градът сам

Превод от испански: Никола Инджов, 1998

chitanka.info

Едва пристигнал, странникът търси постеля и покрив

в най-старовремски хотел. Не му идва на ум,

че градът е изоставен отдавна, че това чувство

за мъртвило и тлен, което отвсякъде вече приижда,

само с тъгата в очите на странника може да се сравни.

Който блуждае по улиците би казал, че домовете

обитаеми са все още, че дюкяните са отворени също,

и че животът ето сега ще започне

        като след някоя празнична нощ.

Но не, градът е изоставен отдавна, отдавна е сам. Една

теменужка и влажна гъба над порталите цъфти

разцъфтява,

а по проходи свои червеите неумолимо напредват

и проникват в гостни, приемни, салони, спални, библиотеки.

Трева застила леглата — сух листак под проядената греда,

от която таваните се отлепват на кръгове черни.

В установени часове морето навлиза

        в прикътаните пространства,

подхвърля стръкче корали, черупки, раковини еховити

в подножието на мрамори — и сякаш смутено

        от знатността им —

с виновен поклон се оттегля от господарските стаи, където

останки от леплива и мека материя се натрупват. А отвъд

последните къщи започва пустиня. През площада централен

профучава вятър бодлив и в новонатрупан пясъчен хълм

потъва завинаги каменната глава на Водителя. Това

е начин да умрем под удара на големия повей, този,

който докато затрупва на Водителя каменната глава,

издухва праха от обитаемото гробище, където

коляно до коляно студенеят жителите на града.

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

Лого на Моята библиотека
http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.